Filmen är ett fiktivt verk, baserad på verkliga händelser.
Herre Jesus Kristus.
Du gav oss i detta underbara sakrament ett erinran om din passion.
Låt oss älska och hedra mysteriet kring din kropp och ditt blod.
Så att vi för evigt får skörda frukterna av din frälsning.
Du som härskar i evighet.
Amen.
I GUDS NAMN
JUNI 2014
Det är dags att gå!
Den här sidan, bara.
Marie!
Jag heter Alexandre Guérin. Jag är 40 år och har fru och fem barn.
De går på Lazaristskolan i Lyon, där min fru undervisar.
- Kom, Gaspard. - Victor, Gauthier!
Trots tvivel på min tro och på kyrkan
har jag ett nära förhållande med Gud och uppfostrar mina barn i hans kärlek.
Jag sprang nyligen på en annan pappa i skolan.
Vi var båda scouter i Saint Luc.
Vi pratade om skolan och om scoutläger.
Han ställde en fråga jag inte kunnat släppa:
"Tafsade fader Preynat på dig också?"
Det var hans fråga som fick mig att skriva till er.
Jag ska gå rakt på sak.
Under två år i scouterna, mellan nio och tolv års ålder
blev jag sexuellt ofredad av fader Bernard Preynat.
Efter ett läger i Portugal ville han att jag skulle onanera honom.
Jag slutade i scouterna när jag kom hem.
Herre, jag är inte värdig att du går under mitt tak
men säg blott ett ord, så blir jag helad.
Kristi kropp.
Amen.
- Kristi kropp. - Amen.
Tyvärr tar inte historien slut där.
För en månad sen fick jag veta
att fader Preynat hade kommit tillbaka till Lyon för flera år sen.
Och att han leder bibelstudier för ungdomar.
Jag förlät det jag kunde
och kommer att få leva med det han gjorde mot mig.
Men jag har ändå många frågor.
Kände ni till det?
Fick han något straff?
Blev han dömd?
Varför arbetar han fortfarande med barn?
Vi måste möta våra rädslor.
Rädslorna för våra barn.
Med all respekt, Alexandre Guérin.
Monsieur.
Pierre Durieux gav mig ert brev.
Vilket hemskt vittnesmål.
Inte undra på att det tog så lång tid att skriva ner det.
Tack för att ni litar på oss och berättar om det.
Mina tankar går till era barn och er familj.
Må ingen av dem lida som en följd av dessa händelser.
Pierre Durieux gav er numret till Régine Maire
som tar emot och talar med de som har lidit på grund av en präst.
Må Herren vägleda oss genom detta
och bota alla som lider i hans kyrka.
Philippe Barbarin.
På lördagar tog han med mig till församlingens fotolabb.
Till höger direkt efter trappan.
Det var mörkt och tyst.
Han stängde dörren och höll mig i sina armar.
Han stack in handen i mina marinblå shorts.
Jag stod helt stilla.
Han höll om mig, hårt.
Väldigt hårt.
Han kysste mig på halsen...
...gned sig mot mitt ben... och sa: "Jag älskar dig".
Sen sa han att det var vår hemlighet. Alltid med vänlig röst.
Sen gick jag ut till de andra.
Märkligt nog kände jag en slags stolthet över att vara fader Bernards utvalde.
Mina föräldrar och deras vänner sa att han var fantastiskt.
Om ändå alla inom kyrkan var som han.
Hur länge pågick det här?
Fram till Portugal, år 1986.
Det var ett sommarläger
som han organiserade varje år för Saint Lucs scoutkår.
Jag försökte undvika honom hela veckan.
Jag hittade på ursäkter för att slippa vara ensam med honom.
Jag ville inte att han skulle be mig.
Han bad mig att följa med honom flera gånger, men jag hittade på en ursäkt.
Sen kom fotbollsturneringen.
Lägret var tomt, tälten där vi sov var också tomma.
I halvtid gick jag för att ta mina piller.
Jag fick en kronisk sjukdom efter hans första närmande.
Fader Bernard följde mig in i tältet.
Han lade ner mig.
Han lade sig bredvid mig.
Jag kände hans vikt.
Hans feta mage på mig.
Och så började det igen.
Han kysste mig med tungan...
Han knäppte upp min gylf...
...stoppade in handen...
...gned sig mot mig...
...andades tungt...
...och förde min hand till sin penis.
Det var ingen annan där. Han verkade mer ihärdig.
Mer upphetsad.
Plötsligt hörde jag nån utanför och utnyttjade det.
Då var det nåt som släppte.
Jag tog mig ut och gick tillbaka till fotbollsplanen.
Ursäkta mig.
Tack för att ni anförtrodde er åt mig, Alexandre.
Såna saker har hänt och händer tyvärr fortfarande.
På den tiden omplacerades för det mesta prästen.
Känner ni fader Preynat?
Till namnet, ja.
Inte personligen.
Fortsätt.
- Nå? - Jag berättade allt för henne.
- Vad sa hon, då? - Inte mycket.
Hon lyssnade, vi bad.
Du måste förklara för barnen, nu.
- Tror du? - Ja, de har frågat mig om det.
De ser att nåt tynger dig. Särskilt de äldre.
Jag kände alltid att mina föräldrar övergav mig.
Att de ville bli av med mig.
Det är inte sant. De övergav dig inte.
Nej, men jag är arg för att de inte skyddade mig.
Är det därför vi inte blev scouter?
Ja.
Berättade du för farmor och farfar?
När jag var 17 år och vågade göra det verkade de inte intresserade.
- De ville inte känna skuld. - Kanske det.
Nu när jag har träffat psykologen vill Barbarin att jag träffar prästen.
- Men jag vet inte. - Han kanske ber om förlåtelse.
Ja, kanske det.
Förlåter du honom?
Jag vet inte om jag kan.
Varför gör du allt det här, pappa?
Så att det inte händer igen.
Och för er.
Så att ni inte ska vara rädda för att berätta saker.
God dag, fader. Jag träffade Alexandre i somras.
Han är inte bitter, han har funnit frid.
Kardinalen säger att ni kan tänka er att träffa honom.
Tack för det. Det kommer att hjälpa läkningsprocessen.
Önskar ni kontakta honom direkt?
Är ni någonsin i Lyon?
Alexandre är ofta i Paris på affärsresor.
Tack på förhand och må Gud välsigna ert ämbete.
Varma hälsningar, Régine Maire.
Gör mig fri från all min skuld och rena mig från min synd.
God dag, Régine.
Stort tack för er medling, vilket det varit.
Jag träffar gärna Alexandre om han så önskar.
Ni kanske vill höra när han är tillgänglig
så ser jag till att åka till Lyon.
Vi måste hitta en mötesplats.
Om han hellre vill att jag kontaktar honom
lämnar jag mina uppgifter till er.
Tack för era böner.
Bernard.
Alexandre.
Bernard Preynat har svarat och är positiv.
Han är villig att åka till Lyon när det passar er.
Ni kan träffas i stiftshuset, där vi sågs.
Med vänlig hälsning, Régine Maire.
Det var goda nyheter, fast det gör mig nervös.
Jag ska åka till Paris i några dagar. Jag hör av mig när jag är tillbaka.
Stiftshuset blir perfekt.
Jag vill gärna att ni också är där och lyssnar.
Vill du ställa in?
Jag vet inte.
Régine berättade om ett hemskt möte mellan en präst och ett kvinnligt offer.
- Vad hände? - Det sa hon inte.
Du är rädd.
- Det är inte så konstigt. - Nej.
Jag är inte bara rädd.
- Jag är arg. - På vad?
Han kanske förnekar det.
Han kan säga att jag ljuger, att det inte hände.
Då är det meningslöst.
Det finns en risk för det. Men går du inte kommer du att ångra dig.
Jag vill att han erkänner.
Och jag vill att stiftet, Barbarin och de andra hör det.
Då måste du gå.
- God dag, fader. - God dag, Régine.
Tack för att ni kom.
- God dag, Alexandre. - God dag, fader.
Hur mår du?
Mår du bra?
Ja, jag mår bra.
- Régine säger att du arbetar i Paris. - Ja, på en bank.
Och... är du gift?
Ja.
- Har du barn? - Ja, jag har fem barn.
Så fint. Jag är glad att du har bildat familj.
En stor familj.
Minns ni vad ni gjorde mot mig?
I fotolabbet på lördagar mellan 1983 och 1986.
Ja.
Minns ni Portugal också?
Ja, Alexandre.
I tältet? Ni kysste mig med tungan, tryckte mig hårt mot er...
...klädde av mig, smekte min penis och fick mig att röra er.
Det är en skamfläck i mitt liv. Jag har levt med det sen dess.
Jag har alltid attraherats av barn.
Det har orsakat mig så mycket lidande.
Har det orsakat er lidande? Vad har det orsakat mig, då?
Jag vet att jag har gjort barn illa.
Men det är en sjukdom. Jag har provat många behandlingar.
Har det funnits andra barn som jag?
Ja.
Det har funnits många.
Särskilt inom scouterna.
Det var andra tider.
Går ni med på att offentligt erkänna att ni antastade mig?
Det är viktigt för mig.
Jag förstå, Alexandre. Men offentligt...
Jag skulle helst undvika utbrotten
och de fysiska attacker som det kan leda till.
Hur menar ni?
För några år sen blev jag trakasserad och attackerad
i trädgården till mitt landställe av våldsamma, hysteriska föräldrar.
Ni hade antastat deras barn.
Inget skäl att ta till våld!
Inser ni vad det är ni säger?
Ni måste förstå att ni är pedofil.
Ilskan hos föräldrarna är ingenting
jämfört med lidandet ni utsatt barnen för.
Fader Preynat.
Har ni nåt att tillägga?
Nej.
Har ni nåt att säga till Alexandre?
Nej.
Alexandre?
Nej, jag är klar.
Då så. Då ber jag er resa på er.
Fader vår, du som är i himlen. Låt ditt namn bli helgat.
Låt ditt rike komma.
Låt din vilja ske, på jorden så som i himlen.
Ge oss idag det bröd vi behöver.
Och förlåt oss våra skulder liksom vi har förlåtit dem som står i skuld till oss.
Och utsätt oss inte för prövning, utan rädda oss från det onda.
Amen.
Hell dig, Maria, full av nåd. Herren är med dig.
Välsignad är du bland kvinnor och välsignad är din livsfrukt, Jesus.
Heliga Maria, Guds moder, be för oss syndare.
Nu och i vår dödsstund.
Ske din vilja.
Amen.
Hej då, Régine.
Tack, fader.
Hej, vännen.
- Hej på er. - Hej, pappa.
- Pappa...? - Ja?
Han är smart.
Han vet att det redan är preskriberat.
Han riskerar ingenting.
Han erkände inför en kyrkorepresentant,
så Barbarin kommer att stänga av honom.
Jag hoppas det, men tvivlar.
Jo, Barbarin är modig.
Han har makt och har alltid fördömt pedofili inom kyrkan.
Stiftet visste säkert om det, men höll tyst.
Ingen gjorde nåt under alla dessa år.
Det vore bra om du också vittnade.
Om du berättar förstår de att det finns fler offer.
- Jag vet inte. - Jo, du måste.
Du ska få deras mailadress.
Isabelle är lite skärrad. Hon är rädd att folk börjar skvallra.
- Det blir jobbigt för vår relation. - Det stannar ju inom kyrkan.
Ja, precis. Du känner ju Isabelles familj.
Madame, tack för ert arbete.
Trots er medkänsla kan det här inte ha varit lätt för er.
Tänk på alla barn och på denna mörka tid i vår historia.
När en pedofil erkänner sina brott tänker vi naturligtvis på botgöring.
Men också på oskuld som förråtts. Det är inte enkelt.
Jag ber för er, Alexandre.
- Vad är det? - Inget svar.
Det är helt. Hon svarar på måndag.
Efter det som hände väntade jag mig en snabb reaktion.
Hon fick er att mötas, han erkände. Hon gjorde sitt jobb.
- Nu ligger det hos Barbarin. - Jag hoppas att hon berättar allt.
Spelade hon in det? Antecknade hon allt?
Nej.
Men jag oroar mig inte.
Alexandre, tack för ert brev. Jag har tänkt skriva till er.
Ni fick ett möte, det var ett första steg.
Jag hade väntat mig mer, att han skulle be om förlåtelse.
Men kan präster det?
Jag känner mig liten i allt detta.
Jag hoppas att mötet skänkte er lite frid och lindring.
Ni kommer alltid att bära med er ärret.
Med Guds hjälp kan det läka, om vi inte kliar på det för mycket.
Men det finns där.
Hon säger inget om Barbarin.
För henne är det över, fast han inte sagt förlåt.
- Jag får fortsätta skriva. - Ja, det här räcker inte.
Att det är ett ärr man inte får klia på... Och hon ska vara psykolog!
Jag är helt lugn, utan fientlighet eller hat.
Men vi är skyldiga kyrkan att berätta sanningen, utan rädsla eller skam.
Fader Preynat är en pedofil.
Det spelar ingen roll när det hände.
Jag ber för att kardinal Barbarin finner modet att säga stopp.
Att han bekämpar denna pest som skadar kyrkan och dess barn.
Jag hoppas att han går med på att träffa mig. Var snäll och fråga honom.
Var är min skjorta?
Jag lägger till mina söner i det här mailet, Victor och Gauthier.
De ska konfirmeras på lördag, och de stöder mig i min jakt på sanningen.
Då var det din tur.
Monsieur. Régine Maire vidarebefordrade ert mail till mig.
Mötet organiserades i syfte att han skulle be om er förlåtelse.
Det är för mig obegripligt att han inte gjorde det.
Jag träffar er naturligtvis gärna.
Era söners konfirmation passar väl inte så bra.
Då vill ni säkert umgås med familjen.
Men vi kan i alla fall hälsa på varann
och komma överens om en annan tidpunkt.
Låt oss tillsammans be för de unga som ska konfirmeras på lördag.
Philippe Barbarin.
Genom dopet befriade du dem från synd.
Du gav dem nytt liv med vatten och den helige ande.
Ge dem, som du lovade, din helige ande.
Skänk dem i överflöd av den ande din son Jesus besatt.
Ge dem visdom och intelligens.
Ge dem insikt och styrka.
Ge dem förståelse och kärlek.
Ge dem andlig tillbedjan.
I Jesu Kristi namn, vår frälsare, i evighet.
Amen.
Gauthier...
Ta emot den helige andens sigill, Guds gåva.
Victor...
Ta emot den helige andens sigill, Guds gåva.
Pojkarna var bedårande, och Barbarins gudstjänst var underbar.
Han har gått med på att träffa mig och prata om Preynat.
Har han?
Det är ju viktigt för mig.
- Det är mer än 30 år sen, Alexandre. - Jag måste prata med honom.
Varför stör du honom med det? Han var inte i Lyon, det var inte hans fel.
Det handlar om idag, mamma. Preynat jobbar fortfarande med barn.
Han är en harmlös gammal man, säkert sjuk.
Det är inget skäl till att kyrkan inte ska döma honom.
Vad ska de göra? Det spelar ingen roll nu.
Barbarin kan avsätta honom. Det skulle vara symboliskt.
Det skulle bevisa att kyrkan stöder offren och fördömer pedofili.
- Har du och pappa diskuterat det? - Vagt.
Vad säger han?
Att du alltid varit duktig på att göra oväsen.
När Preynat förflyttades år 1991 visste ni, men ni gjorde inget.
Du var redan 17 år då.
- Mår du bra? - Nej, jag vill gå.
- Redan? - Jag orkar inte se dem mer.
Pratade du med dem?
Mamma fattar inte varför jag "stör" Barbarin.
Du borde ha träffat honom först.
Kom, vi går.
Mamma, vi går.
Till Pierre Durieux.
Det var med glädje jag såg mina söner konfirmeras av kardinal Barbarin.
Vi skulle bestämma tid för ett möte.
Jag svarade honom direkt, men jag är rädd att han inte får mina svar.
Det händer ofta med mina email.
Jag vill inte pressa honom
men han svarade så snabbt första gången att jag ville höra efter.
Följ efter mig.
- Tycker ni om druvjuice? - Ja.
Nå, hur han ni haft det sen konfirmationen?
Vi mår bra, men det är jobbigt för pappa.
Er far är modig som berättar.
Han berättar så att rättvisa kan skipas.
- Ja. Men det är svårt. - Vi vill hjälpa honom.
Det är fint att se söner oroa sig för sin far.
Jag kände inte till fader Preynats brottsliga aktiviteter.
Kardinal Decourtray, som var hans överordnade, har gått bort.
Vi kan inte vrida klockan tillbaka.
Men nu är jag här, och ni kan lita på mig.
Ni måste be för er far och för alla syndare i vår kyrka.
Sådana handlingar är alltid motbjudande.
Vare sig de begås inom familjen, i skolan eller inom idrotten.
Men de är än värre när de begås av präster
vars uppdrag är att företräda Kristus och sprida evangeliets budskap.
För syndaren finns alltid förlåtelse.
Men präst och pedofil är ord som inte går att förena.
Så när ska ni träffa pappa?
Mycket snart. Jag har varit väldigt upptagen.
Régine.
Jag signerade en till er far.
Vår fader, du som är i himlen. Låt ditt namn bli helgat.
Låt ditt rike komma. Låt din vilja ske, på jorden så som i himlen.
Ge oss idag det bröd vi behöver.
Och förlåt oss våra skulder, liksom vi har förlåtit dem som står i skuld till oss.
Är Gud föråldrad?
- Kasta ut den. - Nej, han är på vår sida.
- Berättade de att de skulle gå dit? - Nej. Då hade jag hindrat dem.
- Varför då? - Han kunde ha manipulerat dem.
Men det gjorde han inte. Tvärtom.
Jag vet inte, jag får känslan att han försöker vilseleda oss.
Först med Régine Maire, sen Preynat, och nu genom att träffa barnen.
Kyrkan bryr sig bara om att Preynat inte bad om förlåtelse.
Naturligtvis.
De tror på botgöring. Förlåtelsens kraft.
Vet du... om Preynat bad mig om förlåtelse, på sina bara knän...
...vet jag inte vad jag skulle göra.
Förlåter du honom blir du hans fånge.
Hans offer, för alltid.
God dag, Régine. Jag har äntligen pratat med kardinal Barbarin.
Vi ska träffas om två veckor. Tack för er hjälp.
Jag läste om julinumret av La Vie, som fick mig att sätta igång det här.
Jag bifogar länken. Mycket intressant.
Vår påve säger underbara saker, bland annat:
"Jag lovar nolltolerans mot våld mot minderåriga
av präster eller andra, på det att ingen varg letar sig in i fårfållan."
Alexandre, tack för påvens ord, där förlåtelse är nyckeln.
Kardinalen berättade att ni har bestämt tid för ett möte.
Jag ville också berätta att det har börjat gå rykten om Bernard Preynat.
I Neulise, åtminstone. Det är beklagligt.
Jag vet att det inte var er avsikt.
Men jag ville berätta det, eftersom ni ska träffa kardinalen.
Trevlig helg. Må herrens frid vara med er.
Varma hälsningar, Régine Maire.
Ett så gripande foto. Känner ni till det?
Ja, jag har sett det i en historiebok, tror jag.
Kardinal Decourtray hängde upp det här på sitt kontor.
Hans efterträdare behöll det, jag också.
- Slå er ner. - Tack.
Hur många offer tror ni att det finns?
- Två eller tre? - Nej, många fler.
Dussintals. Kanske hundra.
Han hade ansvar för 200 scouter varje år. Ni kan ju bara tänka er.
Det är hemska saker att höra.
Jag beklagar att fader Preynat inte bad om förlåtelse när ni träffades.
Det sa jag till honom.
Han hävdar att han glömde. Han sa:
"Jag borde ha bett om förlåtelse."
Jag är inte intresserad av botgöring. Jag vill ha kyrkosanktioner.
Fader Preynat är en fara för barn.
Han erkänner att han är pedofil.
Snälla ni, använd inte det uttrycket.
- Vilket uttryck? - Det där ordet.
Men det är ju vad han är. Han erkänner det.
Ja, men i etymologisk mening betyder "pedofil" att man älskar barn.
Och vår herre säger att vi ska älska barn.
Inte för mycket, naturligtvis.
Vilket ord ska vi använda, då?
Pedosexuell?
Ja, det stämmer bättre.
Som en följd av era insatser har jag skickat ett PM till stiftet
där jag kräver att ingen präst får vara ensam med ett barn under bikten.
Och att ytterligare en vuxen måste vara närvarande vid söndagsskolan.
Det antyder ju att alla präster är misstänkta.
Jag tror inte att alla är pedo... sexuella.
Det är en förebyggande åtgärd. För säkerhets skull.
Jag skulle hellre se att kyrkan fördömer pedofili och avsätter våldtäktspräster.
Allt i sinom tid, Alexandre.
Vår påve Franciskus uppmuntrar kardinaler
att visa mod i mötet med denna ondska.
Och tro mig, jag tänker visa mod.
Vi ses snart, Alexandre.
- Tack, kardinal. Adjö. - Adjö.
"Man kom till Jesus med barn för att han skulle lägga händerna på dem.
Lärjungarna visade bort dem."
"Men Jesus sade: Låt barnen vara, och hindra dem inte från att komma till mig.
Himmelriket tillhör sådana som de."
"Sannerligen, den som inte blir som barnen kommer aldrig in i himmelriket."
"Sen kysste han dem och välsignade dem med sina händer."
När vi döps blir vi Guds barn.
Och Jesus älskar oss som han älskade de där barnen.
Bäste kardinal.
Jag har inte kontaktat er över jul, denna tid för tystnad och bön.
När jag såg att fader Preynat håller i söndagsskolan
och i julmässan blev jag chockad.
Lyckligtvis har vår påves ord inspirerat mig otroligt mycket.
Jag följer noga historien om pedofilprästen i Grenada i november.
Ni talade om kardinalernas mod. Vår påve är också väldigt modig.
Jag väntar nu på er.
Jag ber för vår vackra, mänskliga kyrka. Alexandre.
Tack, Alexandre.
Gott nytt år till er familj, särskilt de nykonfirmerade.
Jag känner inte till Grenada, men jag ska läsa på.
Må herren skydda sin stora familj under det nya året.
Vi ses kanske på söndag, på nyårsmässan.
En ledare inom katolska kyrkan kommer att ställas inför rätta för pedofili.
Har du inte duschat än?
Vad gör du?
Jag kommer.
Skynda dig.
Ers eminens, Régine.
Här är en intressant artikel om den polska ärkebiskopen Wesolowski
som anklagades för pedofili och bor i Vatikanen sedan 2013.
Den heliga stolen lät precis gripa honom.
Initiativet kommer från påven
som kräver att detta hanteras med stränghet.
Jag hoppas snart hitta fler vittnen i Preynat-fallet.
Jag tänker rikta mina åtgärder mot Rom. Hur går det för er?
Må Gud hjälpa oss och skydda våra barn.
Tack, Alexandre. Jag har läst artikeln ni skickade.
Kardinal O'Malley från Boston talade väl på kardinalkollegiet.
Påven har utnämnt honom att utreda pedofilin inom kyrkan.
Ståndpunkten är tydlig. Jag vidtar alla rekommenderade åtgärder.
Jag håller er uppdaterad.
God fasta till er och era konfirmerade pojkar. Vilka trevliga gentlemän de är.
Kära Alexandre. Jag läste artikeln på internet.
Den visar på kyrkans beslutsamhet. Har kardinalen svarat?
Jag kan inte ge er råd vad gäller påven.
Det viktigaste tror jag är att ni hittar frid och ett sätt att finna det.
Jag finns här om ni behöver mig, och jag ber för er.
Varma hälsningar, Régine Maire.
Marie tycker att jag är för snäll och att de aldrig kommer att göra nåt.
De skyddar institutionen, det är typiskt.
Jag ska sammanställa mail och artiklar, hitta vittnen och skicka det till påven.
- Rättsliga åtgärder, då? - Nej.
Kyrkan måste lösa sina egna problem.
Är det ett hinder att jag är preskriberad?
Varför frågar du?
För att jag har funderat.
Jag är redo att vittna.
Vad säger Isabelle?
Det här rör inte Isabelle. Det handlar om mig.
Ers eminens. Här är ett brev från min vän Olivier Itaque.
Han utsattes också för Preynats ofredanden.
Han har berättat att Preynat besökte många pojkars tält under scouttiden.
Han ofredade mig sexuellt en gång.
Han kysste mig ofta och frågade om jag älskade honom.
Jag måste tyvärr meddela att det kan ha funnits hundratals offer.
Monsieur Itaque känner flera stycken.
Tack, Alexandre. Var vänlig att tacka monsieur Itaque från mig.
Och säg att jag gärna träffar honom om han så önskar.
Jag ringde fader Preynat, som jag lovade.
Han kom till mig, och jag sa
att jag tar hans församling ifrån honom och att han inte får en ny.
Jag önskar er och er familj en trevlig söndag.
- Han har sett dig. - Jag vet.
Nej! Inte med honom.
Sätt er ner. Sätt er.
Kristi kropp.
Kom, vi går.
Jag fattar inte.
Barbarin driver med mig.
Till fader Maxime Frillon. Ni är fader Preynats överordnade.
Jag skulle vilja veta varför han fortfarande håller i mässan, och kören.
Vår herre...
Jag har skickat ett brev som rör honom till påven.
Alexandre Guérin.
P.S.
Jag har träffat Suzanne Cremer, tidigare sekreterare vid stiftet.
Jag vet inte om ni känner till det,
men hon har mycket information om Preynat.
I början av 80-talet berättade min bror att den dåvarande kardinalen
avlägsnade Preynat från sin församling på grund av pedofili.
De skickade att bo på ett kloster
och förbjöd honom att ha kontakt med korpojkar och andra barn.
Jag minns att jag tänkte att han alltid hade sina små gullungar.
En vän berättade att Preynat skrev till henne och erkände att han var sjuk.
Att han utsatts för övergrepp från sju års ålder.
Det är ingen ursäkt, men han förnekar det inte, han tonar bara ner det.
Vi hörde rykten om Preynat i åratal, men ingen anklagade honom.
Han är så karismatisk!
Varför gör inte Barbarin nåt?
Han har makt nog att ingripa, även utan påvens hjälp.
Vet ni, Barbarin och Preynat känner varann sen länge.
När Barbarin kom till Lyon och såg Preynats fina arbete
alla pengar och medlemmar han drog in...
Känner ni till några offer där preskriptionstiden inte gått ut?
Mina brorsöner blev lyckligtvis inte antastade.
Men jag är säker på att det finns. I kyrkorna på landsbygden.
Korpojkar, söndagsskoleelever...
Jag tvivlar på att han bara slutade.
Alexandre, jag mår dåligt över det här.
Innerst inne visste jag om det. Vi visste allihop.
Men vi sa inget.
Där är du ju. Följer du med på en promenad?
- Följer du med oss? - Jag skriver ett brev.
- Vem skriver du till nu? - Påven.
Okej. - Då går vi.
- Vart ska vi? - Till parken.
Victor, Gauthier, Benoît, kom igen!
Helige fader. Jag inledde nyligen ett sökande efter ljus och sanning.
Jag träffade kardinal Barbarin och Régine Maire.
Jag träffade fader Bernard Preynat.
Han erkänner att han är en pedofil som har antastat barn fram till 1993.
Vår tystnad har inte gett honom förlåtelse för hans brott.
Brott som är källa till en djup, ofta oändlig smärta.
Kyrkan får inte glömma sin tystnad.
Vi måste sätta ljus på kyrkans olidliga mörker.
Kardinal Barbarin ger honom ingen ny kyrka, men han får förbli präst.
"Vi får inte orsaka vågor."
Denna förminskning av hans brott är outhärdlig.
Det finns så lite medkänsla och vrede inför detta.
Mitt sökande efter sanningen verkar besvära.
Ert engagemang fick mig att berätta min historia.
Men jag skäms över att tillhöra vår kyrka.
En kyrka som fortfarande låter män som fader Preynat vara präster.
Vad väntar ni på för att döma denna brottsling
som har besudlat barns kroppar?
För att övervinna min rädsla och vara säker på att höras krävdes 30 år.
Tack vare er pratar vi nu om homosexualitet och pedofili.
Det är inte samma sak.
Sexuell läggning är ingen kriminell perversion.
Ni har rätt.
Men vi pratade aldrig om såna här saker förut,
så det är ett steg i rätt riktning.
Kyrkan går framåt.
Jag vill veta vad ni gör åt Preynat. När kommer han att avsättas som präst?
Jag ska vara ärlig, kanske lite brutal.
Jag tror att fader Preynat...
...alltid kommer att förbli präst.
Så ni ser inte oss som offer?
Det är klart att vi gör. Vi står på er sida.
Och vi vet att det han gjorde var ett brott.
Vi har till och med hittat dokument i arkiven
som visar att kardinal Decourtray chockades över att höra om Preynat.
Ändå avsätts han inte?
Det har vi inte planerat.
Vet ni vad som kommer att hända då?
Det glöms bort. Han är fortfarande präst.
Han kan åka till Libanon, till exempel, och antasta barn utan risk.
Efter scouterna är det de libanesiska pojkarnas tur.
Monsieur Guérin, snälla ni.
- Då har jag bara ett alternativ. - Vad då?
- Att dra det inför rätten. - Det är meningslöst.
Det är preskriberat.
Jag känner inte till några fall som inte är preskriberade.
Finns det några?
Det tror jag inte, inte enligt Preynat.
Enligt Preynat? Hur kan ni tro på honom?
Varför gräva upp de här gamla historierna?
Jag ska be för er.
Kära Alexandre.
Efter vårt möte pratade jag med min bror och mina brorsöner.
Min brorson Didier erkände att Preynat antastat honom.
Han har alltid förnekat det. Jag är i chock.
Tystnadens börda är svår att lyfta.
Han nämnde sin bror Mathieu, som nu är avliden.
Preynat utsatte honom för de mest våldsamma övergreppen.
Min bror tror att våldtäkterna ledde till Mathieus självmord.
Detta har skakat mig i grunden. Jag känner sån skuld för att jag teg.
Det var fem år sen jag såg Didier. Han undviker familjen.
Han kommer inte överens med sin far.
Han lever i samhällets utkant, efter år av beroende och småbrott.
Kontakta honom. Om det han säger är sant är brotten inte preskriberade.
Han är 33 år gammal.
Hade du honom i söndagsskolan?
Ja.
- Var ni korpojke? - Ibland.
Men inte varje söndag.
- Var hände det? - Det beror på.
I sakristian, men...
Ibland hemma på prästgården.
Vad gjorde han mot er?
Nej...
Nej, jag vill inte prata om det.
Jag förstår.
Mig kramade han hårt.
Han kysste mig.
Han sa att han älskade mig.
Han smekte mig.
Om ni går med på att väcka åtal så ställs han inför rätta.
Ni skulle göra det för alla som inte längre kan.
Vi är många.
Er faster nämnde er bror, Mathieu.
Han begick visst självmord på grund av Preynat?
Mathieu tog livet av sig för att han var bög.
Även om han var homosexuell var Preynats handlingar kriminella.
Han var ett barn.
Vi måste bryta kedjan av tystnad.
Gör det för Mathieu.
Det är lätt för er att snacka.
Ni har en familj, ni har pengar, ni har ett jobb. Ni har allt.
Vad har jag?
Jag har inte ett jävla skit.
- Jag har ingen framtid. - Jag har kämpat, jag också.
Om jag gör det, vem blir jag då? Ett pedofiloffer, för alltid.
Nej, om ni pratar kommer andra att prata.
Ni kommer inte att vara ensam. Vi är med er.
Jag vet inte.
Jag måste tänka på det.
Ni har ett nytt meddelande.
- Det är dags att gå. - Varför då?
- Det är en sak jag måste göra. - Vi har ju kul här.
- Här. - Tack.
Hej, Didier.
- Varför är ni här? - För att prata.
- Fick ni inte meddelandet? - Jo, men...
- Det finns inget mer att säga. - Jag ville...
Vad då? Jag vittnar inte. Jag är färdig med det här.
- Men Didier... - Dra åt helvete!
Jag polisanmäler härmed monsieur Bernard Preynat.
Lyons allmänna åklagare
- God dag, monsieur Debord? - Ja.
Kapten Courteau, barnskyddsenheten.
Det var 25 år sen. Vi trodde att ärendet var avslutat.
Jag vet. Men ingen polisanmälan gjordes förrän nu.
Vem har polisanmält?
Ett offer från innan 1991. Jag kan inte avslöja hans identitet.
Preskriptionstiden har gått ut i hans fall.
- En scout? - En Saint Luc-scout, som er son.
Jag visste att det skulle komma ut.
I stiftets arkiv har vi hittat ert brev från 1991 till kardinal Decourtray
som handlar om Preynat och er son François.
Det var väl inte bara ett.
- Vad menar ni? - Jag skrev till Decourtray, och Preynat.
- Fader Preynat? - Ja, jag behöll allt i en mapp.
- Får jag se den? - Självklart, jag hämtar den.
Här bad Decourtray mig att sluta skicka rekommenderade brev.
Det här är brev från fader Plaquet...
...fader Faivre...
...och breven från Preynat.
"Det är ett djupt sår...
...i mitt prästhjärta."
Han erkänner, otroligt.
Han förnekade det aldrig. Hans enda goda egenskap.
- Jag tar dem. - Jag har inga kopior.
Jag behöver originalen. Jag mailar kopior.
- Okej. - Är er son i Lyon?
Han arbetar i Lyon men bor i Beaujolais.
- Kan ni ge mig hans nummer? - Jag tror inte...
Vi måste träffa honom. Hans nummer, tack.
- Vill du att jag ringer François? - Nej, jag ordnar det.
Jag ska göra mig i ordning.
- Mamma... - Hur är det, vännen?
Jag mår bra.
Jag shoppade i närheten och ville säga hej.
- Det var snällt. Kaffe? - Gärna.
Du har nåt att berätta.
- Handlar det om Louis? - Nej, det gäller inte din bror.
- Vad är det, då? - Du kommer inte att gilla det.
- Vad då? - En polisman kom hem till oss i morse.
Han frågade om fader Preynat.
En utredning om sexuella övergrepp.
Jaså?
Mitt brev från 1991 till Decourtray ledde dem till mig.
Än sen?
Nån har polisanmält Preynat.
De kommer att vilja prata med dig.
Nej, då. Vem bryr sig om en så gammal historia?
Vem är idioten som har vaknat först nu?
Jag vet inte, det ville han inte säga.
Nån som vill tjäna pengar.
- Polisen kommer att ringa dig. - Jag har inget att säga. Fallet avslutat.
- Han tog med sig min mapp. - Vilken mapp?
Det vet du väl.
Breven från kardinalen, Preynat...
Jag behöll dem ifall du ville läsa dem nån gång.
Förlåt att jag drar upp den här historien igen.
Oroa dig inte, mamma.
Jag tar hand om det.
Kan vi träffas på polisstationen?
Jag har inget att säga, jag är inte intresserad.
Men jag vill ha tillbaka min mammas dokument.
Ni borde vittna. Det är möjligt att preskriptionstiden inte har gått ut.
Monsieur Debord?
Ja, jag är här.
- Det är jag, älskling. - Ja?
Ska jag köpa bröd?
- Nej, jag har redan köpt det. - Okej.
- Har flickorna lagt sig? - Ja, alldeles nyss.
- Bra. Jag är snart hemma. Älskar dig. - Hej då.
Samtal avslutat.
François, kan du komma hit, är du snäll?
François.
Det fader Preynat gjorde var fel.
Det är förbjudet, enligt lag.
En präst får inte kyssa barn på munnen.
Och de får inte röra deras bak.
Han kan åka i fängelse.
- Det vill jag inte. - Jag vet, men vi måste göra nåt.
Han hade ingen rätt att göra så.
Du och din bror får inte åka på scoutlägret till Irland i sommar.
- Jag vill åka på lägret. - Louis!
Preynat struntar i mig. Han gillar småkillarna.
Pappa?
Hur är det, hjärtat?
Sov, du.
Mina föräldrar kämpade mot dem. Scouterna upphörde efter det.
Det är ju galet.
Jag kände mig skyldig, det var ju mitt fel.
Därför ville jag inte att han skulle åka fast.
Det var ju inte upp till dig, en elvaåring, att besluta hans öde.
Du känner ju mina föräldrar. De gjorde vad de kunde.
De gjorde åtminstone nåt.
Tänk om det hände nån av våra flickor?
Det är fan helt otroligt.
- Vad då? - Han jobbar fortfarande med barn.
De är ju sjuka i huvudet.
Jag trodde att han var död.
- Är det inte bra? - Nej.
Decourtray sa att han inte jobbade med barn längre.
Vilka jävla skitstövlar!
- Har du pratat med kommissarien? - Jag ska träffa honom.
Bra.
Vi gjorde allt vi kunde för att skydda barnen.
Dina brev till Decourtray och Preynat...
Vi måste använda dem.
François, var försiktig. De är mäktiga.
Puss, mamma.
Jag har bevis, ett handskrivet erkännande från Preynat.
Jag känner honom och Barbarin. Er historia är inte trovärdig.
En polisanmälan om sexuellt ofredande har ju redan gjorts.
Jag har ert nummer. Jag ringer tillbaka.
Bravo. Så modig den lokala pressen visar sig vara.
Adjö, monsieur.
Skitstövel.
Ja, det är verkligen allvarligt.
- Hur reagerade Barbarin? - Jag väntar på svar från honom.
- Kan jag vara anonym? - Varför då? Stämmer det inte?
Jo, men jag vill skydda min familj.
- Ni förstår säkert. - Nej. Gör det, var inte rädd.
Jag har väl rätt att vara anonym.
Visst, som ni vill. Kan jag ta breven?
Får jag läsa er artikel?
Nej. Jag är ledsen, så jobbar inte jag.
Okej.
Det här hindrar mig inte från att skriva en artikel.
Betala notan, ni. Jag ska till polisstationen.
Han var karismatisk, vältalig, omtyckt.
Lite av en guru i församlingen.
Och vad hände er?
Det hände flera gånger, mellan fem och tio gånger, tror jag.
På enskilda platser.
På läger med Saint Luc, eller på helgutflykter.
Han kramade mig som pappa. Det kändes nästan normalt.
- Berättade ni för era föräldrar? - Inte i början.
Jag sa bara nåt sista gången.
Ja?
Det var i vargungarna.
Han bad mig att stanna när alla hade gått.
Vi var ensamma, ljusen var släckta.
Han tog av min basker och mina glasögon.
Och så kramade han mig.
För att gosa.
Det varade...
...i ungefär 15 minuter.
Jag minns fortfarande...
...hans stönanden och hans heta andedräkt.
Färgen på hans skjorta.
Han höll hårt om mig...
...och lyfte plötsligt upp mitt lår, sträckte in handen och smekte min stjärt.
Hade han handen innanför era kalsonger?
Jag minns inte att han rörde min penis.
Men han kysste mig på kinden
och så på munnen på väg till den andra kinden.
Han sa att det var vår hemlighet.
Var kyssen ytlig eller inträngande?
Det var...
...en ytlig kyss, ingen tunga.
Och sen?
Och sen... gick jag hem och berättade för min bror.
"Preynat gillar mig. Han kysste mig på munnen." Jag var stolt.
Min bror berättade för våra föräldrar
och de kämpade för att han inte skulle få jobba med barn.
För mig tog det slut där.
Er mamma säger att hon gjorde ett antagande i sitt vittnesmål
när hon sa att han klädde av er. Gjorde han det?
Nej, aldrig. Jag tror att...
...mamma blandade ihop det med andra historier.
Hon tog det väldigt hårt.
- Preskriptionstiden har inte gått ut. - Jag vet.
Vill ni polisanmäla Bernard Preynat?
Ja. Jag vill polisanmäla.
Men det handlar inte bara om Preynat.
När fick stiftet reda på det? Visste Barbarin om det?
Om han gjorde det, varför fick Preynat jobba kvar?
Om det är Barbarins huvud ni är ute efter, lycka till.
Då polisanmäler jag Lyons stift.
De visste, men gjorde inget de lovade mina föräldrar.
Okej.
- Har ni nåt mer att tillägga? - Nej.
Jo. Jag har för avsikt att gå till media.
Hur då?
Det måste komma ut.
Ni riskerar att försvåra mitt arbete om journalister avslöjar för mycket.
Var lite förnuftig. Vi försöker undvika sensationslystnaden.
Men för i helvete.
Ni ger er på en man. Jag pratar om en institution.
Ett system som tillät en pedofil att begå brott i åratal.
Utan att straffas.
Vi är på samma sida, monsieur Debord.
- Det hoppas jag. - Det är klart att vi gör.
- Ja? - God dag.
Kardinal Barbarin här. François Debord?
Ja. Tack för att ni ringde. Jag har precis träffat Courteau.
Så bra.
Jag blev chockad när jag upptäckte mina föräldrars brev.
Jag förstår.
Men jag tycker att det är viktigt att vi träffas och diskuterar det här.
Ja, gärna det.
Är ni tillgänglig i mitten av november?
Är inte det lite sent?
Jag är väldigt upptagen. Jag åker till Libanon snart.
Då har jag ett förslag.
Jag lyssnar.
Det vore kraftfullt att göra ett gemensamt uttalande i pressen.
En kardinal och en ateist. Det vore väl nåt?
Jag förstår inte.
Ett uttalande där vi fördömer pedofili.
Och kyrkans tystnad. Det här handlar om moral, inte tro.
Hör på mig. Jag tror inte att det är en bra idé just nu.
Men jag tar saken på största allvar.
Som ni vill, jag går ändå till media. Adjö.
- Jag kan inte ställa in Libanonresan. - Nej.
Men ni måste agera snabbt.
- François, berättade vi om Benoît? - Nej.
- Han gick också till polisen. - Jaså?
Hans mamma sa att han inte polisanmälde.
Det förvånar mig inte.
Får jag ställa en fråga om det som hände François?
Älskling, snälla.
Vi har inget att dölja.
- Jag ska vara tyst. - Vi lyssnar.
Jag ville bara förstå varför ni inte gick till polisen?
Det är svårt att förklara, men...
Det är sant, vi funderade på det.
Vi kanske borde ha gjort det.
Vi måste skydda François.
Från pressen från polisen och media.
Det är svårt för ett barn att vittna.
Han verkade inte så traumatiserad och vi ville inte göra det värre.
Vi litade på kyrkan.
Jag tyckte inte att det räckte. Jag ringde Decourtray.
Han sa: "Jag tog scouterna ifrån honom. Vad mer vill ni?"
Jag sa att man måste göra nåt, att han behövde psykologisk hjälp.
Han sa att han skulle hantera det. Visst!
Kan vi byta ämne, nu?
Ja visst, älskling.
God morgon.
Vi har fått höra att flera anmälningar har gjorts mot en av våra präster.
Han står inför flera anklagelser om sexuella övergrepp mot barn före 1991.
Som jag har gjort tidigare
fördömer jag med kraft alla handlingar
som kränker ungas rättigheter och kroppar.
Prästen har inte längre några prästerliga uppgifter
och har ingen kontakt med barn.
Som påve Franciskus säger:
"Familjer måste veta att kyrkan alltid skyddar barnen.
De kan lita på kyrkan, för det är en trygg plats."
Ers eminens.
Jag såg er presskonferens och vill uttrycka min beundran för er.
Det är ingen mening med att ta upp er tid med ett möte i november.
Vi kan ställa in det.
Monsieur, tack för ert brev. Ni får naturligtvis själv bestämma
men jag vill gärna höra er historia.
Glad alla helgons dag till er och er familj.
Ers eminens. Jag har faktiskt varken behov av att få prata eller medlidande.
Mina föräldrar ställde upp för mig, och tack vare dem har jag gått vidare.
Jag känner inte fientlighet mot Preynat, som är en sjuk man.
Inte heller mot kyrkan.
Jag är glad att kyrkan rannsakar sig själv.
Ändå är jag chockad över hur kardinal Decourtray hanterade detta.
Hans försummelse var kriminell.
Jag fortsätter att kämpa för det jag i mitt hjärta tror är rätt.
Jag respekterar era anhängares tro, trots min egen ateism.
Varma hälsningar, François Debord
- Titta på det här. - Vad?
"'Minst 20 ungar utsattes', hävdar ett offer, som vid den tiden var elva år."
- Det är jag! - Ja!
"Efter 20 år av tystnad har hans förflutna hunnit upp honom."
Fader Preynat, nu 70 år, vill inte kommentera saken.
"Han bor i ett kloster..."
"...där han har placerats av stiftet.
Framtiden får utvisa om anmälningarna mot honom leder nån vart."
- God dag, kapten. - Hej, såg ni artikeln?
Ja, den är otrolig.
- Var det ni som pratade? - Nej, jag vill inte hamna i media.
- Men jag är glad att det kom ut. - Jag är inte säker.
- Har ni några nyheter? - Vi har hittat nya offer.
Jag visste att ni skulle bli arg.
Jag ber er bara att vara tyst för att inte störa utredningen.
Ledsen, jag håller inte med.
Ert jobb är att upprätthålla lagen.
Mitt jobb är att informera allmänheten så att det här slutar hända.
- François trodde sig ha gått vidare. - Scouternas shorts är väldigt korta.
Han tog av mig baskern och glasögonen.
Jag la händerna på ryggen.
Han höll om mig hårt, och så hände det.
François utnyttjades sexuellt.
Hans föräldrar larmade stiftet
som erkände att andra barn hade rapporterat samma sak.
Prästen stängdes av och erkände för sina överordnade.
Men för tre veckor sen fick François veta att avstängningen var tillfällig.
Prästen arbetade snart med barn igen.
Lyons stift gjorde ett uttalande, men har inte förklarat sina handlingar.
Polisen letar för närvarande efter fler fall.
Bravo.
- Äntligen är det öppet. - Man ska inte behöva gömma sig.
- Vi kan nog förvänta oss samtal. - Stödjande, ja.
Det tvivlar jag på.
Våra strikt katolska vänner blir nog upprörda.
Men du gjorde det rätta.
Jag var scout i Saint Luc år 1980. Långt före er.
Det betyder att det här började för minst 35 år sen.
- Hur gammal var ni? - Jag var nio när det började.
När jag var tio år sa jag till mamma att jag ville sluta på grund av Preynat.
Hon förstod och pratade med fader Plaquet.
Han lovade att Preynat aldrig skulle få arbeta med barn igen.
Vilket ju var en lögn.
Jag har ringt runt till lokala medier.
Men inget händer, egentligen.
Jag skulle vilja hålla en nationell presskonferens.
Innan dess måste vi hitta fler offer.
- Ju fler vi är, desto bättre. - Känner ni nån?
Jag är säker på att några av mina vänner utnyttjades.
Saint Luc har väl listor över scouterna?
Absolut.
- Ska vi satsa? - Okej.
Jag är med.
Tack.
Vilket år i Saint Luc?
Så bra.
Jaha, okej.
Tack så mycket.
Adjö.
"Preynat är en toppenkille."
Har du nån mer?
- Ring den här. - Tack.
François Debord här. Jag var scout i Saint Luc.
Fader Preynat är under utredning för pedofili.
Hallå?
Hör ni mig?
La han på?
Ja, jag förstår.
Ni kan ringa på det här numret.
När som helst, inga problem.
Tack, adjö.
Vad då?
Han grät.
Vi tänker organisera ett möte för flera offer.
Skulle ni vilja skicka oss er historia?
Ja, det vore jättebra.
Tack så mycket. Vi hör av oss.
Nå?
- Jag har redan fyra. - Inte illa.
- Ska jag hjälpa dig? - Kan du ta hand om den här listan?
Hallå?
Det är Tristan, ni ringde mig.
- Ja? - Stör jag er?
Nej, jag sov inte. Jag lyssnar.
Sätt på högtalaren.
Ledsen, det var svårt att prata. Sen ni ringde mig...
...har tankarna bara rusat. Jag kräktes under kvällen.
Det känns som om han är här, tillbaka.
Jag förstår.
Preynat är ett jävla kräk. Han krossade mig.
Ni är inte ensam.
Jag har aldrig sagt det till nån. Min fru, min mamma, min son...
Ingen vet vad han gjorde mot mig.
Vill ni vittna?
En polisutredning är igång.
Jag vet inte.
Vi blir fler.
En kille sa: "När jag älskar är vi tre: Jag, min fru och Preynat."
Ja, det är svårt att glädjas åt det.
Vet du nåt om den som anmälde först?
Nej. Sa inte Courteau nåt?
Nej, han håller sig borta. Men han använder mina uppgifter.
Ursäkta mig, allihop. Vi tänkte börja.
- Sätt igång, François. - Tack.
Gilles fick idén att skapa en webbsida för organisationen.
Där kommer det att finnas artiklar, fakta, brev och våra vittnesmål.
Den blir tillgänglig för alla.
En källa till information och stöd för offren.
På tal om offer så behöver vi hitta fler, både äldre och yngre.
Vi räknar med er till presskonferensen i januari.
Varför så snart?
Utredningen blir klar i januari. Den kommer att granskas i februari.
Vi måste sätta press på åklagaren och skapa lite rabalder.
Måste vi vittna?
Man kan vara anonym.
Men vi vill lämna spår, som överlevarna från Auschwitz.
Auschwitz... Är det verkligen ett så bra exempel?
Nej, men det handlar om att undvika detaljerna.
"Han sög av mig, jag smekte honom..." Ingen vill läsa det.
Jag har en fråga. Vet ni vad som händer med Preynat?
Courteau säger att han kan åka i fängelse.
Just nu är han anklagad för mindre brott, om han inte anklagas för våldtäkt.
Alla former av penetration, förlåt att jag går rakt på sak...
...men sodomi, oralsex, det är grova brott.
Att offren var under 15 gör det allvarligare.
Men hans advokater kommer att ta upp preskriptionstiden.
Därför är det viktigt att träffa Courteau. - Dominique, kan du förklara?
Jag är Gilles fru och jag är terapeut för brottsoffer.
Vissa av er har säkert byggt upp försvar och tryckt ner era känslor.
Ni kanske inte vill vittna.
Jag vill bara säga en sak.
Att sätta ord på så personliga minnen
och få en person ur rättsväsendet som lyssnar på er, stöttar er
och bekräftar er erfarenhet som äkta, smärtsam och helt oacceptabel...
...det kan hjälpa er att finna ro.
Det känns bra att prata, helt enkelt.
- Mer quiche, nån? - Nej, tack.
- Mamma, vi är inte klara. - Förlåt mig, älskling.
Tack.
Gilles och jag skriver ett utkast till ett öppet brev om tystnaden runt Preynat.
Det kommer att publiceras i Le Progrès och vi får en helsida i...
I La Tribune.
Vad står i det?
Det är ett brev till kyrkan och till de som stod vid sidan om men inte sa nåt.
Goda katoliker som samlade sig i nån slags tystnadskultur.
De kommer aldrig att dömas, men de är skyldiga till sina barns smärta.
Och de är många.
Vi har en stark titel: Skäms!
Vi måste vara försiktiga, det får inte bli ett jippo.
Vi kan inte gå runt och anklaga alla.
Att skicka barnen till scouterna är inte fel.
De skyldiga var de som inte lyssnade. De flesta gjorde nog det.
Jag håller med Fabrice och Fred.
Vi ska drivas av rättvisa, inte hämnd.
Tack för påminnelsen. Det är därför vi är här.
Det jag så klumpigt försökte säga var
att de som höll tyst måste hållas ansvariga.
Personligen skulle jag ha svårt att leva med det.
- Hallå? - François?
- Vi har hittat honom. - Vem?
Han som gjorde polisanmälan först. Genom ett av de andra offren.
Vår organisation heter Bryt tystnaden.
Vår jurist registrerar oss i nästa vecka.
Jag är ordförande, Gilles är sekreterare. Du kan vara kassör.
Jag vet inte.
Jag har gått så långt jag kan med kyrkan.
Ni behöver inte mig.
Det är klart att vi gör. Courteau hittade mig tack vare dig.
Du satte igång alltihop.
Vi behöver din röst, det ger trovärdighet.
Och efter allt jobb du har lagt ner, varför sluta nu?
Jag oroar mig för mitt jobb.
Jag är konsult för ett TV-bolag i Paris.
- Du behöver inte gå ut i media. - Ja, visst.
Min fru är dessutom lärare på Lazaristskolan, folk pratar.
Mina barn går i skolan där.
Jag är kirurg.
Hälften av mina patienter är ultra-katoliker.
De stöder Barbarin, de protesterar mot allt.
De lämnar mig inte för det här.
Jag är katolik som du.
Jag gör inte det här mot kyrkan, utan för kyrkan.
Tack.
- Kommer er tredje kumpan? - Ja.
- Det hoppas jag. - Jag ringer honom.
Kom in!
Ledsen, det var sån trafik.
- Tack. - Vad roligt att du kom.
- Hejsan. - Hej.
Slå er ner.
Det har blivit enormt på sociala medier. Vi har ungefär 60 vittnesmål.
Familjer öppnar upp, kyrkor också.
Ni ger er på en mäktig, flera hundra år gammal, institution.
- Det blir inte enkelt. - Det vet vi.
Vi vill se en förändring, att kyrkan utvecklas.
Förutom för Preynat blir det nog inga fällande domar.
Men vi kanske kan förändra synen på preskriptionstider.
Ja, allmänheten måste få veta att 20 år inte räcker.
Offer behöver tid på sig att vakna och berätta.
Jag har gått igenom era stadgar.
- Det är lite rörigt. - Ursäkta?
Vi får gå igenom dem tillsammans i lugn och ro.
Det finns inte tid till det. Webbsidan måste upp till jul.
Ja, vi behöver medlemmar och pengar. Vi måste agera snabbt.
Vi håller på att förbereda ett presskit till journalisterna.
Så nej, ledsen.
Då så.
Okej.
Men låt mig läsa allt.
- Vi måste undvika förtal. - Inga problem.
Julen närmar sig med stormsteg.
Det tar fem dagar att gå online. Vi måste betala redigerare, fotograf...
- Följer du med på lunch? - Nej, jag måste gå.
- Hej då. - Hej då.
- Vi ses snart. - Det gör vi.
- Han är lite skum. - Inte mer än du.
- Tror du att jag skrämde honom? - Han gillar nog inte din prästsågning.
Jag har lugnat mig en del.
Men du måste ändå skriva om din text.
Ja, fader. Jag ska göra hemläxan.
Annars är det raka vägen till fotolabbet!
"Jag hade förväntat mig mer mediabevakning"
så vi skapade organisationen Bryt tystnaden
för att ge stöd åt offer för fader Preynats övergrepp.
På vår presskonferens den 12 januari 2016 ska vi äntligen få komma till tals.
För tio euro kan vem som helst bli medlem på vår hemsida.
Jag behöver er hjälp.
"Gå med, och sprid detta mail."
Vad tycker du?
Det är bra, tydligt.
- När la du upp det? - Igår morse, på Facebook.
- Har du fått några svar? - Några, främst kollegor.
- Svarade dina föräldrar? - Ja, direkt.
Och Louis?
Nej, inte än.
Madeleine, Aurélien, kom och ät upp.
Låt dem vara, det är ju jul.
Det blir julklappar imorgon.
Jag vet att ni är otåliga, men ni får vänta.
Vet ni när det är midnattsmässa?
Vad tror du?
Nej, allvarligt. För barnen är det väl vid tio eller elva?
Enligt vad jag sett är det midnatt.
Ska vi gå på mässan, mamma?
- Om du vill. - Pappa?
Det blir utan mig, vännen.
Du kan väl anstränga dig lite, det är ju jul.
- Är det nån som vill ha mer kalkon? - Nej, tack.
- Då tar vi osten. - Jag hjälper er.
Tack, mamma. - Tack, älskling.
Det var underbart.
Vill du att jag går i kyrkan?
Ja, för dina barn.
Den här underbara julaftonskvällen, full av kärlek och glädje
vill jag skåla för min bror.
François, snälla...
Det är till mig.
- Louis. - Ja?
Tack.
Tack för din legendariska generositet och välvilja.
Vad pratar du om, är du full?
De senaste månaderna har jag riskerat allt
för en sak jag tror på, som jag skulle dö för.
Jag ber inte om mycket, tio symboliska euro.
Jag måste väl vara naiv eller korkad som tror att min familj
min bror, i synnerhet, skulle stötta mig.
Men inget svar. Och du ber mig gå till kyrkan!
Jag fick precis ditt mail. Det är ju jul.
Exakt, vi är tillsammans hela dagarna. Inte ett ord!
Du behöver inte bli hysterisk. Vill du ha tio euro? Du får det.
Nej, du är alldeles för generös. Allvarligt talat.
Tänker du ge mig dem nu?
Behåll dem. Stoppa upp dem i röven!
- François, det räcker. - François, snälla.
Louis, din tystnad...
...är ett verkligt förräderi.
Vad pratar du om? Du är ju knäpp.
Lugn, Louis.
- Du har aldrig sett andras lidande. - Lägg av!
Du är inte den enda som lider här.
Vi är trötta på din jävla organisation!
Å, jävlar. Jävlar i mig!
Sanningen kommer äntligen fram! Bravo.
Sanningen är att vi är trötta på din prästhistoria!
Det är sanningen!
Det är allt mamma och pappa pratar om.
Märker du inte att vi har tröttnat? Nej!
Det har alltid varit så.
Allt har alltid kretsat kring dig och dina problem!
Du tar upp allt utrymme!
Du har tjatat om det under hela vår barndom.
Det fortsätter, mamma.
Okej. Vet du vad? Du lyckades.
- Till och med mamma har påverkats. - Vad pratar du om?
Du vill inte ha en religiös begravning, du vill bli kremerad.
Var kommer det ifrån, tror du?
Det visste jag inte ens.
- Louis... - Pappa, allvarligt.
Strunta i det. Allt är bra, pappa.
Allt är bra. Jag går.
Jag går och lägger mig.
Du vet att han inte menade det.
Det är klart.
Han är avundsjuk. När det är jag som borde vara det.
Han har lyckats med allt. Skolan, företaget...
Han har ju två enorma hus!
För honom kommer du alltid att vara dina föräldrars kelgris.
- Tack, mamma. - Sms:a när du är framme.
- Hej då! - Hej då.
Kör försiktigt.
Hej då!
Herre Jesus.
Lär oss att vara generösa.
Att tjäna dig som vi bör.
Att ge utan att räkna.
Att kämpa utan en tanke på såren.
Att arbeta och inte söka vila.
Att kämpa och inte söka belöning...
- Jag är lite skärrad just nu. - Varför då?
Ni vet Tristan, som ringer på nätterna? Han har skickat sitt vittnesmål.
Det är hemskt. Allt kom forsande tillbaka till honom.
Han våldtogs under tre år.
- Våldtogs? - Med oralsex, ja.
- Är det preskriberat? - Ja, han är över 50.
Preynat var ett riktigt svin mot honom.
Han hade problem med hörseln och var diagnostiserad med autism.
Preynat utnyttjade det, eftersom han inte skulle prata.
Han åt middag med familjen och tog emot deras checkar.
Vilket svin.
Får vi lägga upp texten på webbsidan?
Jag ska prata med honom, men jag tror det.
Din text inför presskonferensen är bra, men den är för lång.
Du måste vara mer neutral, hålla dig till fakta.
Stryk poesin och din ilska, det är meningslöst.
Vittnesmål och fakta hjälper oss.
Vi ger dem information, sen lägger journalisterna till harm.
Ja, advokaten håller nog med.
Hur gör vi, då?
Du läser din text, François. Jag svarar på frågor.
Fabrice presenterar webbsidan. Och Alexandre...
Jag är inte säker på att jag kan komma.
- Skojar du? - Jag vet, ledsen.
Jag har ett möte i Paris.
Vår utgångspunkt är sekulär, opolitisk, demokratisk, medborgerlig.
Vi vill ha positiv förändring.
Vi har 40 medlemmar, varav tio offer.
Bland dem finns företagsledare, IT-experter, finansmän, läkare.
Vi har alltså ett kraftfullt nätverk, som är engagerade och arbetar för vår sak.
Jag drar inte det vi redan vet: Sexuella övergrepp mot minderåriga.
En utredning har inletts och fallet kommer snart att granskas.
Allteftersom vi funnit varann
har vi insett hur omfattande detta pedofilärende är.
Barn har krossats, familjer har slitits isär
och den religiösa tron har skakats i grunden.
Den överväldigande bevisningen
tillsammans med stiftets skrämmande oförmåga att ta ansvar
gör att vi vill ställa tre frågor:
Ers eminens Barbarin.
Varför fick inte kyrkans domstol i uppdrag att pröva Preynat
med tanke på hur många anklagelser som kommit in?
Ers eminens Barbarin.
Hur länge har ni vetat att Bernard Preynat är en pedofil?
Ers eminens Barbarin.
Hur länge har Vatikanen vetat att Bernard Preynat är en pedofil?
För offrens skull, för deras föräldrar...
...deras barn, era församlingsmedlemmar
oskyldiga präster, som nu smutsats ner, franska medborgare,
lekmän, prästerskapet och för samhället i stort...
...uppmanar vi er att svara på dessa tre frågor offentligt.
Hela världen tittar på er.
Och väntar på svar.
Tack.
Ser ni er som visselblåsare?
Alexandre.
- Hej, bra att du kom. - Jag kunde komma ifrån.
- Det här är Alexander, han inledde allt. - Hej.
Får vi ställa några frågor?
- Jo, gör det. - Jag tar den här.
- Tack. - Jättebra.
Var det ni som kontaktade kardinal Barbarin först?
- Det är lite läskigt. - Ja, naturligtvis.
Hej.
- Det här är min fru. - Trevligt.
- Tack, tack så mycket. - Vi ses snart.
- Hej då. - Hej då.
- Känner du henne? - Lite grann.
Det är en journalist jag träffade med François.
- Pratade jag för fort? - Nej, du var jätteproffsig.
Din far har nåt att säga till dig.
Hur är det, pappa?
- Det var jättebra, François. - Tack.
Du var väldigt lugn.
Vet du...
...jag pratade med din bror.
Och?
Han gav mig det här till dig.
Tack.
Tack, pappa.
Mamma, det är jag.
- Hur är det? - Bra, och du?
- Jag stannade vid bageriet. - Tack, jag har gjort kaffe.
Är det nån post till mig?
Ja. Jag hämtar den.
Jag har klippt ut några artiklar också.
- Om vad då? - Du får läsa.
- Vill du ha en croissant? - Nej, tack.
"Vi är här för att säga sanningen"
Offer för pedofilprästen bryter tystnaden.
Lugn, ingen fara.
Lugn och fin.
Så där, ja.
Det ordnar sig.
Jag måste skriva till dem.
Vänta lite.
Idag hälsade jag på hos mamma, och hon visade artiklarna om er.
Mellan 1988 och 1991 var jag också offer för prästen,
fader Bernard Preynat.
Jag har foton från resan till Irland. Mamma var med som förkläde.
Jag berättade inget för henne förrän jag var 17 år.
Mamma hyrde en lägenhet mittemot kyrkan, som jag kan utan och innan.
Det här var på Irland.
Jag har inte vågat utforska webbsidan än.
Jag klickade på "kontakt" först.
Jag fick diagnosen "zebra" som 30-åring.
Det var därför jag var dålig i skolan och arbetet och kärlekslivet fungerar dåligt.
- Jag är alltid i överlevnadsläge. - Zebra? Vad är det?
En term som används för underbarn. Jag har en IQ på över 140.
Zebror är för intelligenta för att anpassa sig.
Men intelligens har aldrig gjort nån lycklig.
- Och Preynat, när var det? - Mellan 1988 och 1991.
För 25 år sen.
Jag har alltid väntat på det här.
På att nån skulle prata, så att jag kan får göra det.
- Har du nån hjälp? - Vad menar du?
Jag vet inte, har du träffat en psykolog? Det kan hjälpa.
Jag har testat en massa saker.
- Terapi, hypnos, sufidans... - Okej.
Det enda som hjälper är sport.
- Jag förstår. - Det rensar hjärnan.
Jag är med er hela vägen.
Preynat måste hamna i fängelse. Han måste betala.
Jag arbetade för Euronews TV för några år sen.
Jag skulle kunna ringa dem och få dem att göra en grej på det.
Varför inte? Bra idé.
Du måste träffa kapten Courteau och berätta allt för honom.
Sen kan du skriva ner din historia till webbsidan.
- Inga problem. - Bra.
Det känns bra att veta att man inte är ensam.
- Det är viktigt. - Ja.
Du kunde ha väntat.
Jag var hungrig. Jag ska upp tidigt imorgon.
Hur är det?
Så, hur gick det?
Bra. En schyst kille, han kämpar.
Är han rik?
Som många scouter.
Förutom du.
Vad ska du göra imorgon?
Jag ska till sjukhuset och besöka mamma.
- Mår hon bättre? - Det tror jag inte.
Följer du med?
Nej, jag måste till polisstationen.
Lycka till.
Tröttnar du inte på att vara elak?
- Jag skojar bara. - Jättekul.
Jag och mamma flyttade till Lyon i februari 1988.
Vi är från Strasbourg. Jag var åtta.
En dam berättade för mamma om Saint Lucs scouter och söndagsskola.
Det var där jag träffade fader Preynat.
Han var snäll.
Jag var en snäll pojke, jag trodde på Gud.
Det var i början av 1989.
Jag minns hur jag gick in i kyrkans nedervåning, till höger.
Han bad mig att följa med honom till hans kontor.
Det varade kanske i fem-tio minuter.
Men från och med andra gången, så...
Ja?
Han drog skjortan ur shortsen...
...och gned min penis genom tyget.
Sen stack han in handen i mina kalsonger...
...gned min penis med handen i cirkulära rörelser
och kysste mig mjukt på munnen.
- Berättade ni det för nån? - Nej, det gjorde jag inte.
Sex var tabu.
Dessutom var det i kyrkan.
Jag var rätt ängslig efter mina föräldrars skilsmässa och flytten.
En gång sa jag till mamma att han hade kysst mig, men inget hände.
Berättade ni för era vänner?
Ingen pratade om det.
Men jag såg att han tog med sig andra pojkar in på kontoret.
När tog det slut?
När han förflyttades, för att ta hand om äldre, sas det.
I början av 1991.
Vill ni tillägga nåt?
Ja.
Efter hans övergrepp mot mig fick jag...
...ett särskilt sätt att onanera på, som tonåring.
Som hans hand, i cirkulära rörelser.
Det ledde till en deformation av min penis i erigerat tillstånd.
Är det ett handikapp för er idag?
Nej, inte för tillfället.
Jag har ett normalt sexliv, i en relation.
Men det gör mig osäker när det gäller kvinnor.
Jag förstår.
Vill ni polisanmäla?
Självklart.
Hej då.
Mamma?
- Gick det bra? - Vill du läsa?
Vad?
- Jag stal en kopia av mitt vittnesmål. - Gjorde du?
Vad säger du?
Jag kände inte till detaljerna.
- Jag skickar det till organisationen. - Bra.
Vad säger Jennifer om det här?
- Hon är glad för min skull. - Bra.
Vill ni komma hem på middag?
Nej, tack. Jag måste hem.
Jag är stolt över dig.
Tack.
Hallå?
- Emmanuel Thomassin? - Det är jag.
Det här är kapten Courteau från Preynat-fallet.
Jag ringer angående vittnesmålet ni lämnade idag.
Är ni ledig imorgon klockan 9 för att konfrontera fader Preynat?
Imorgon?
Ja, vi måste agera snabbt. Han har blivit åtalad.
Ni kommer inte att vara den ende där. Andra är inte heller preskriberade.
- Får jag ta med min mamma? - Nej. Bara en advokat, om ni vill.
- Jag förstår. - Går det bra?
Okej.
- Tack, vi ses då. - Vi ses då.
Vad var det?
- Jag måste ringa min advokat. - Ring inte den subban.
Sluta.
Hon var värdelös mot ditt ex.
Håll käften och stick härifrån!
Jag ska vara ärlig.
Fallet är 25 år gammalt. Han kommer förmodligen att förneka det.
Om han gör det dödar jag honom.
Säg inte såna saker. Ni är ingen mördare. Okej?
Det är dags att gå.
- Tog du dina piller, Emmanuel? - Nej.
Ge inte upp.
Vi ses.
- Kom in, slå er ner. - Tack.
Det är ju lille Emmanuel! Hur mår du?
Vi är inte i scouterna. Monsieur Thomassin är vuxen.
Tilltala honom som en vuxen, är ni snäll.
Slå er ner, monsieur Preynat.
God dag, madame.
Ni ska få läsa monsieur Thomassins vittnesmål.
Monsieur Preynat,
erkänner ni de händelser som monsieur Thomassin beskriver?
Ja. Jag erkänner anklagelserna.
Begick ni upprepade övergrepp på honom på ert kontor?
Ja.
Allt han säger är sant.
Förstår ni att ni hade makt över barnen?
Inte på den tiden, men nu...
...förstår jag...
...att jag kan ha orsakat dem...
...viss smärta.
Tror ni att den här unge mannen har lidit?
Ja, jag tror att han har lidit.
Men vet ni...
...jag pratade med mina överordnade flera gånger.
Ingen gjorde nåt.
Era överordnade?
- Visste de? - Ja.
De visste alla, från och med kardinal Decourtray.
- Kardinal Barbarin också? - Ja!
Och de gjorde inget?
Vad sa ni till era överordnade, exakt?
Att jag hade problem med pojkar.
Är det allt? Inget mer specifikt?
Nej.
Monsieur Courteau.
Jag vill lägga till en sak.
Vi lyssnar.
Emmanuel, om du...
Jag bad dig att nia monsieur Thomassin.
Monsieur Preynat, snälla ni.
Jag skulle vilja säga till Emmanuel idag...
Jag är ledsen för det jag utsatte dig för.
Utsatte er för.
För det jag utsatte er för.
Monsieur Thomassin?
Ni svek mitt förtroende.
Ni svek förtroendet hos tusentals andra i kyrkan.
Jag var ett barn.
Er lilla lek krossade mig.
Ni förstörde min idé om hur en far ska vara.
Så nej, jag förlåter er aldrig.
Har ni nåt att tillägga, advokaten?
- Nej. - Ni kan föra bort honom.
Adjö, monsieur Preynat.
Det är klart.
Vilken jävel.
- Hur gick det? - Jag vet inte.
God dag. Nadia, min advokat.
Han erkände och sa att hans överordnade kände till det.
- Han är bara en sjuk man... - Han måste dömas!
Ja, visst. Men kyrkans tystnad också.
François, vi måste gå.
- Vi hörs. - Lycka till.
Attack mot Preynatorn!
- Vad är det här? - Grattis.
- För vad då? - Du vann.
Vad har jag vunnit?
"Fader Bernard Preynat, 71, har åtalats och häktats
för sexuella övergrepp och våldtäkt på person i beroendeställning."
Jävlar...
Jag tror att jag ska ringa min pappa.
Varför då?
För att se om han känner till organisationen.
Han skulle bli stolt över det vi gör och över att jag är inblandad i det.
- Känner han till Preynat? - Nej.
Vad skulle det tjäna till, då?
Det påverkade min sexualitet.
Jag var länge förvirrad.
Inte kring vilket kön jag föredrog, men jag kände mig inte hemma i relationer.
Dessutom var jag brådmogen, nåt som kallas "zebra".
Jag lärde mig saker fort, men jag kunde aldrig utnyttja det.
Jag klarade mig aldrig bra i skolan.
Vad väntar ni er nu?
Jag vill att Preynat fälls, så att andra också kan vittna.
Jag vill att lagarna ändras, både i kyrkan och i samhället.
Bort med preskriptionstiderna.
Jag har två barn. Jag hoppas att ni kan förändra nåt.
Det är därför vi kämpar.
Tack igen.
Och... vi ses snart.
- Vet ni när det kommer att sändas? - Inte än.
- Jag skickar ett sms med datumet. - Tack.
Tack. Hej då.
- Hej då. - Lycka till.
Gillade du det?
- Vad då? - Att prata med journalistslampan?
Sluta, snälla.
Du gillade väl att spela offer inför henne.
Du vill att hon ringer och suger av dig!
- Hon kanske åtminstone gör det. - Ditt as!
Vad är det? Vad fan är det med dig?
Vill du vara med i TV? Det fick du inte!
Du är avundsjuk. Patetiskt.
Det är du som är patetisk.
Men för i helvete!
Varför reagerar du så här?
Jag förstår inte.
Du ska ju stötta mig. Du har gått igenom samma sak.
Så ja...
Det var det. Ni kan klä på er.
Ni har en krökning på penis.
Det kan vara Peyronies sjukdom.
Min advokat vill etablera en koppling till övergreppen jag utsattes för.
Som ett bevis i rättegången.
Jag förstår.
Men krökningen kan ha uppkommit under puberteten
efter ett hårt slag eller särskilda rörelser.
Han rörde den i cirklar.
Det kan vara därför. Men det var 20 år sen.
Det var då jag kunde ha fastställt en diagnos.
Vissa män har dessutom en naturlig krökning, som är genetisk.
Det kan vara fallet för er.
Allt jag kan göra är...
- Hej. - Hej, Emmanuel.
- Mår ni bra? - Ja, och ni?
Det är okej.
För hävda kroppsskada hade ett läkarintyg hjälpt
men vi kan ändå använda det som bevis.
Vill ni se foton?
Foton?
- På min penis, vad han gjorde mot mig. - Nej, det behövs inte.
- Ska vi sätta igång? - Ja.
- Känner alla till Preynats åtal? - Ja.
Det har skakat om hela stiftet.
Barbarin säger emot sig själv hela tiden.
Först sa han att han fick veta det här av Alexandre år 2014.
Nu säger han att han fick veta det 2007.
Det är ingen slump. Hans advokater har berättat om preskriptionstiden.
Han kan bli helt frikänd.
Vilket är helt förkastligt. Han kände till det, men sa inget.
Vi tänker fortsätta arbeta med vår advokat
för att få honom och hans akoluter åtalade
och dömda för att ha tystat ner och utsatt barn för fara.
- Och kyrkorätten? - Vi har skrivit till Barbarin och påven.
Vi har inte hört nåt än.
Men med medietrycket borde de göra nåt snart.
Ursäkta mig. Men på tal om media ville jag följa upp min idé från förra veckan.
Jag har hittat en pilot. Han gör det för 3000 euro.
En pilot?
Förklara för de som missade det.
Ja, visst. Förutom vår rättsprocess mot Barbarin
behöver vi lite exponering.
- Jag tänkte att vi gör rökskrift. - Vad?
Ett flygplan gör en bild över basilikan.
En enorm kuk med vår logotyp.
Det är roligt!
Skulle vi inte släppa flygblad?
Nej, en enorm kuk! Vi frågar kyrkan:
"Vad chockar er mest? En kuk eller pedofilpräster?"
- Är det inte lite mycket? - Ja, eller hur.
Vi kan göra det över Vatikanen också.
Det kostar 8000, men han gör det för 4000, för han tycker att det är roligt.
Tänk er, hela världen får se det.
En kuk i himlen, det är ju löjligt.
Vi behöver nåt kraftfullt som visar på vår organisation.
Som: "Pedofili, kyrkans tystnad måste upphöra."
Det är för långt.
Det var ett förslag. Ha mötet själv om du vill.
Det var inte så jag menade.
Förlåt, jag menade att det inte är görbart. Förutom det har du rätt.
Vår webbadress vore bra, men det är för långt.
Jag tycker att idén är jättebra.
- Ja, han är ju din make. - Nej, allvarligt.
En sån bild väcker uppmärksamhet.
Om jag ser en logga på himlen tänker jag att det är reklam.
- En kuk talar till folk. - Ja, det är sant.
Det är ändå mindre chockerande än deras handlingar.
Ni två, ni är otroliga.
Vi är ju en gräsrotsrörelse!
Idén är inte dum, men med en kuk på himlen
måste vi använda termer som för fram vårt budskap.
Det handlar inte om kukar, eller sex.
Det handlar om prästers sexualitet, som är tabu.
Och i synnerhet pedofili.
Om vi gör det med hjärnan är jag med.
Jag håller med dig, Fabrice. Men vi behöver visningar.
Vi behöver en snackis. Än sen om vi retar upp nån?
Det är roligt och det sätter press på stiftet, politiker och åklagare.
Bilden av basilikan är upphovsrättsskyddad.
Vi behöver tillstånd för att använda bilden, och de blir nog inte glada.
Vi skiter i om de är glada.
Det påminner om kondomen de satte på obelisken i Paris.
Det var en snackis, men otroligt kontroversiellt.
Det är den värld vi lever i. Vi har inget val.
Påsken vore väl passande?
Absolut. Så länge himlen är molnfri.
Jag är emot det. Det är för chockerande för medelsvensson.
- Bara för att chockera, jag vet inte... - Vi får inte verka galna.
Ursäkta mig. Det är vår advokat, Nadia.
Då kanske vi ska ge oss på buffén?
- Är du Alexandre? - Ja, hej.
- Hej, jag är Emmanuel. - Trevligt att träffas.
Jag läste din historia på webbsidan.
Det är galet att de fick dig att be hand i hand med Preynat.
- Min fru, Marie. - Emmanuel.
Trevligt att träffas.
- Jag rördes av er historia. - Tack.
Hej då.
- Kuken över basilikan blir inte av. - Varför då?
Nadia säger att vi blir åtalade för förtal direkt.
- Du ser, jag skulle ha blivit advokat. - Ja, det skulle du.
- Vill du ha nåt att dricka? - Vitt vin.
Förresten, är det nån som kan ta över organisationens telefon?
Jag klarar inte av det.
Vi får samtal från offer och media dygnet runt.
Jag är helt utmattad. Nån?
Jag.
Jag är Emmanuels mamma.
Jag kan ta emot samtal. Jag är pensionerad, jag har tid.
Ja, det vore ju toppen.
- Är du säker? - Självklart.
- God kväll. - Alexandre. Min fru Marie.
- Vill ni dricka nåt? - Ja, gärna.
Hejsan.
Jag föreställde mig att jag torterade honom i en källare.
Jag slet ut ögonen och fingrarna, en efter en, så att han skulle lida!
- Som i De hänsynslösa? - Jag vet inte.
Han skär öronen av en kille. Det är vidrigt.
Sen pratar han med det, så coolt.
Ni måste gå och lägga er. Ni ska upp tidigt.
God natt.
God natt, pappa.
God natt. Inga mardrömmar nu, inga avhuggna öron.
God natt.
Era barn är underbara.
Ja, Marie har uppfostrat dem fint.
Vi kommer bra överens. Vi pratar om det mesta.
- Raka motsatsen till mina föräldrar. - Och mina.
Du skulle se sms:en mamma har skickat mig.
Du har varit rätt hård.
Jag ska läsa ett sms jag skickade.
"Mamma, vi är inte emot kyrkan. Barbarin skyddade en pedofil."
Att tvingas suga av eller onanera en präst när du är nio är fruktansvärt.
Ni skyddade oss inte. Vi skyddar nu de barn vi en gång var.
"Vi är offer och lever inte längre i skam och rädsla."
Ja, det var tunga grejer.
- Vad svarade hon? - Banaliteter.
"Vi älskar dig, hjärtat. Ta hand om dig och var försiktig med media."
- Jag går. - Går det bra?
Ska vi ta kaffe i vardagsrummet?
Ni har en så fantastisk familj.
- Jag beundrar er. - Tack.
Jag har ingenting. Ingen familj, inget jobb...
En infekterad relation med min flickvän.
Vi har också haft jobbiga stunder.
Men ni är fortfarande tillsammans, och du stöttar honom.
Ja, det är sant.
Jag vet inte hur du klarar det.
Det är svårt att leva med zebror som oss.
Förlåt, sa jag nåt fel?
Nej, det är inget. Förlåt.
Mår du bra?
Jag ska berätta en sak de andra medlemmarna inte känner till.
Ja?
Jag har lyckats hjälpa Alexandre genom hans trauma med kyrkan...
...eftersom hans kamp också är min.
Självklart, jag förstår.
Nej, jag utsattes också för övergrepp.
Det var en granne.
En vän till familjen. Alla älskade honom.
Han är död nu, så det är för sent.
Om jag hade sagt nåt hade min familj gått i bitar.
Det kräver mod att prata och exponera sig själv.
Jag kunde inte göra det.
Det är därför jag beundrar er allihop.
Tack.
- Vem är det? - Jag.
- Vem då? - Emmanuel.
- Emmanuel är här. - Släpp in honom.
Du borde ha ringt.
Jag åkte förbi och ville säga hej.
- Potatismos? - Gärna det, tack.
Fick du det jag skickade, pappa?
Ja.
- Tittade du på det? - Vet du...
Vi har alla problem i livet.
Ni för ett väldigt liv, med er organisation.
Jag tyckte att du skulle veta det.
För att förstå vår relation och varför jag hade det svårt som barn.
Din mamma är ansvarig för det här.
Det var hon som skickade dit dig.
Hon kunde inte veta.
Du vet vad jag tycker om henne.
Hon fick vad hon förtjänade. Hon vände dig emot mig.
Du är inte offret här.
Det är jag.
Offer?
Lägg av med det där.
Du är en man nu. Gör nåt av ditt liv.
Det här är ju mitt liv.
Bryt tystnaden är mitt liv. Du fattar inte.
Du fattar aldrig nåt. Ledsen att jag störde er.
Nej, gå inte så här!
- Vilken dum idé. - Vi är så glada att du är här.
- Jag är ledsen, Nicole. - Stanna, är du snäll.
Hälsa den där jäveln att han kan dra åt helvete.
Du hade kunnat försöka.
- Nåt annat? - Nej, tack.
Det blir... sex euro, tack.
Varsågod.
Kände du fader Preynat?
Jaha, ja.
Jag är en av hans offer.
- Jag var med i Saint Luc. - Jaså?
- Jag var scout. - Okej.
Vill du prata om det?
Nej, nej.
Tack, men det är bra.
Vi ses.
- Madame, vad vill ni ha? - Hej då.
Jag tar en pain au chocolat.
Ja, självklart förstår jag.
Jättebra.
Okej.
Jag vet att det är svårt, men det kan vara en lättnad att skriva ner allt.
Ni kan ringa när ni vill. Håll modet uppe.
Telefonen slutar inte ringa.
Minst tre nya offer.
- En nunnekaka, så gulligt. - Du har förtjänat det.
- Jag träffade Etienne, bagarens son. - Jaså?
- Jag tror att han också utsattes. - Sa han det?
Inte direkt, men jag förstod.
Det förvånar mig inte. Han bor hos sina föräldrar.
Förutom bageriet har han inget liv.
Tror du att han vittnar?
Det tror jag inte.
Nej, det vore inte bra för hans föräldrars affärer.
Vi har fem bagerier i Lyon och de är alla väldigt katolska.
Och du, hur går det?
Hur är det med Jennifer?
Vi tar nog en paus.
Så tråkigt.
Det är tröttsamt. Hon klarar inte av att jag mår bättre.
Jag åkte och hälsade på pappa.
- Varför då? - För att prata med honom.
Och?
Han förstår ingenting. Han säger att alla har problem.
Du kan inte förändra honom.
- Var Nicole där? - Ja.
Mamma, minns du...
...att jag en dag efter söndagsskolan sa att Preynat hade kysst mig.
Ja, jag...
...jag minns det vagt.
Varför sa du inget?
Jag kunde inte föreställa mig nåt sånt.
Efter kyrkan kysste han ju alla barn.
Jag kunde inte föreställa mig att han...
Jag är arg på mig själv för det nu.
Bryt tystnaden, jag lyssnar.
God dag, monsieur.
Självklart.
Jag lyssnar.
Jag lovar att göra mitt bästa
Jag lovar på min heder
Jag lovar att hylla dig
Min älskade herre
Jag ska alltid älska dig
Mer för varje dag
Skydda mitt löfte
Herren Jesus
Trogen mitt moderland Förblir jag i mitt liv
Kom och be, Emmanuel.
Kardinal Barbarin, varför trodde ni på fader Preynat år 2007-2008?
Därför att jag tror på folks ord.
Det är det som har väckt mest ilska.
Helt berättigat, förstås.
Alltså...
Min första tanke var naturligtvis barnen.
Jag frågade honom om nåt barn utnyttjats
antastats eller ofredats sen 1990.
Då sa han: "Nej, aldrig. Jag lovar."
Jag känner sån avsky för det jag gjorde."
Jag erkänner att jag trodde på honom.
Om det visar sig att jag har fel och det inträffade fler incidenter...
...är det sannerligen tragiskt.
Jag förstår vilka extrema trauman offren gått igenom.
Men jag vill upprepa att jag personligen
aldrig, aldrig hemlighållit ett enda brott.
Det är gamla händelser, och med guds försyn är brotten preskriberade.
Kanske inte alla. Det avgör rätten.
Ursäkta mig, men inser ni hur chockerande det ni säger är?
"Med guds försyn är brotten preskriberade?"
Ja.
Det jag menade var att preskriptionstiden
har passerat, enligt lagens mening.
Men "med guds försyn" betyder "lyckligtvis".
Ja, jag förstår. Jag erkänner att det var ett olyckligt ordval.
Och det vet de.
När jag träffade offret bad jag honom skicka sitt brev till mig.
Jag blev helt förskräckt.
Det första jag gjorde, trots att preskriptionstiden passerat...
...var att skicka det till Rom.
Och Rom sa:
"Nej, det här är oacceptabelt. Avlägsna honom från hans prästtjänst."
Tack för att ni rättade mig.
Kyrkans prövning, då?
Jag bad påve Franciskus att bortse från preskriptionstiden.
Han sa ja.
Rättegången kommer att ta flera veckor.
Präster kommer att studera bevisen, höra vittnesmål
och avge kyrkans dom.
Kan fader Preynat förlora prästämbetet?
Det är möjligt.
Jag skulle vilja utbringa en skål.
För er alla.
För vårt arbete inom organisationen
som kommer att få Preynat prövad och dömd.
Tillsammans med kyrkan och Barbarin, hoppas jag.
Och jag vill säga tack
för allt ni har gjort.
För ert stöd.
Det har förändrat mitt liv.
Jag skulle säga att det har gett mitt liv mening... och värde.
Nu vet jag, tack vare er, att allt vi fick genomlida...
-...skedde av en anledning. - Sluta, vi börjar gråta.
För oss, årets Lyonbor!
Föreställ er Barbarins min när han fick veta!
Skål, allihop.
Jag hämtar efterrätten.
Jag hjälper dig.
Eftersom vi håller tal vill jag säga att för oss...
...för Dominique och mig, är arbetet slutfört.
Hur menar du?
Vi har gjort ett bra jobb. Vi har väl visats
i nästan alla medier, utom i naturprogrammen.
Vi har nått vårt mål. Preynat kommer att dömas.
Du kan ju inte sluta. Det finns mer att göra, det vet du.
Kyrkan förnekar sina misstag, utvecklas inte.
Det Gilles inte säger är...
...att vi behöver lite tid för oss själva igen.
Både som par och som familj.
Det här tar mycket tid, känslomässigt och professionellt.
Våra liv har ju skakats om, som Emmanuel sa.
- Jag förstår att ni måste ta en paus. - Allt är ju på plats.
Advokaterna och domarna tar över från och med nu.
Det tog död på stämningen.
Nej.
Vi måste se till att inte bli cirkusdjur, bara.
- Ursäkta? - Vi måste sätta offren främst igen.
- Vi är ju offer. - Jag pratar om de andra offren.
Har nåt datum satts för rättegången?
Nej.
Det oroar mig att Preynat är gammal.
Vad händer om han dör eller begår självmord?
Då händer inget. Det blir ingen rättegång.
Då är det här meningslöst.
Han begår inte självmord. Han är för arrogant.
Han kan ju råka ut för nåt.
Lägg ner konspirationsteorierna.
Det är många som vill ha honom ur vägen.
Inte bara i kyrkan.
Alla bankmän och politiker i Lyon stödjer Barbarin.
Jag har faktiskt goda nyheter.
- Jag har ansökt om apostasi. - Vad är det?
När man officiellt avsäger sig sin tro.
Bravo.
Så synd. Och så sorgligt.
Jag har mänskliga värderingar. Inget katolskt hyckleri för mig.
Vår dotter är döpt men tar inte nattvarden.
Dopet och tron är viktiga, inte institutionen.
Jag förstår, François. Det är en stark politisk gest.
Nej, vi måste bekämpa institutionen från insidan.
Vi är starkare på insidan.
Hur kan du säga så?
Alla dina erfarenheter tyder väl på motsatsen.
Det vore väl grymt om vi alla blev...
- Apostater. - Och sen meddelar vi pressen.
Tänk er rubrikerna.
"Medlemmarna i Bryt tystnaden lämnar katolska kyrkan."
Det vore ju fantastiskt.
Inte? Det var bara en tanke.
Ska jag servera efterrätt?
- Nej tack, jag ska gå ut och röka. - Jag följer med.
- Tack så mycket. - Hej då.
- Emmanuel, vill du ha skjuts? - Nej tack, det är bra.
- Tack. - Hej då.
Tack för allt, vi ses snart.
Hej då, allihop. God jul.
- God jul! - Ja visst, god jul!
- Mår du bra? - Ja.
- Kommer du hem först nu? - Mamma sa att det gick bra.
- Det är ju söndag imorgon. - Var du med Elodie?
- Var det kul? - Ja, vi var på en fest.
Det var kul. Hur var middagen?
Det var okej. Lite spänd.
Vi firade vårt pris för Årets Lyonbor.
Bravo.
- Vet du vem som fick det förra året? - Nej.
- Gissa. - Jag har ingen aning.
Barbarin.
Skojar du?
- God natt. - God natt.
- Pappa? - Ja?
Tror du fortfarande på Gud?
Fader Preynat betraktas som oskyldig. Inget datum har satts för rättegången.
Den 14 juli 2019 överförde kyrkodomstolen ärendet
till det civila rättsväsendet.
Den 7 mars 2019 fick kardinal Barbarin en villkorlig fängelsedom
på sex månader för underlåtelse att rapportera sexuella övergrepp på barn.
Han har överklagat och betraktas fortfarande som oskyldig.
I augusti 2018 utökades preskriptions- tiden till 30 år för de flesta offer.
.:: TWA - Your Source Of Quality! ::. www.shareuniversity.org
Översättning: Tilda Appeberg www.firstlightmedia.com